Tanker kverner rundt der konstant, som om tankene går i loop.
Det er slitsomt med et hode som ikke gir deg fred, og meditasjon er noe jeg ofte bruker for å roe ned tankevirksomheten oppi toppskallen
Hvis det er noe jeg er urolig for, noen jeg skal ta opp noe med, eller noe som skal planlegges, får jeg ikke sove for tankene tar helt over hodet. Da er det en del knep man kan bruke for å få det stille. Her er forskjellige øvelser jeg har brukt når jeg har hatt behov for å roe ned.
Hvis du planlegger noe så du har hodet fullt av det, skriv det ned, for da slipper du å være redd for å glemme noe.
Er det noe du føler du skal si til noen, skriv det ut av hodet ditt.
Vær sikker på at er det noe du virkelig trenger å huske så dukker det opp igjen
Kroppen vår er avhengig av hvile for hvis du tenker hele tiden, da er den i full alarmberedskap kontant og det skaper mye stress og til slultt blir man syk.
Ting man ikke får gjort noe med der og da, de kan arkiveres og tas frem igjen når det passer
1: Se for deg en stor tank. Se for deg at du sender alle tankene i hodet ditt ned i den tanken og skru godt igjen. Si til deg selv at jeg skrur opp når/hvis jeg får bruk for den informasjonen jeg sendte ned dit.
2: Se for deg et arkivskap med masse lommer i. Hvis du har et spesifikt problem legg så problemet i en mappe, skriv navnet utenpå og arkiver, lås igjen mappen.
3: Tenker du på noe du vet er bare tull og vas, kast det i peisen. Se at det brenner opp
4: Dukker det opp bilder i hodet du ikke liker, bytt dem ut med et som gjør deg godt i stedetfor. Tren på det så det blir et mønster i det, hver gang det du ikke liker kommer, så bytter du det automatisk ut med et som er bedre. Se for deg at du tar ut et og setter inn et.
5: Se for deg et knuseverk, send tankene avgårde, la de bli knust opp til sand for så å renne ut i havet til rensing.
6: Se for deg en elv som renner gjennom hodet ditt og vasker tankene bort.
7: Eller la en hvitt lys strømme gjennom deg, komme inn i hodet, renne ned i kroppen din, fylle deg opp så alle tankene renner ut i jorden.
8: Konsentrer deg om å se et glass vann foran deg.
9: Er det noe jeg skal ta tak igjen snart, ser jeg for meg at jeg legger det oppe på en hylle der jeg vet jeg kan få tak i det, når det passer meg.
10: Hvis ingenting hjelper, sett opp stoppskilt. Se for deg et stort stoppskilt. Si til hodet ditt at beklager nå stenger jeg for tankevirksomhet for dagen, jeg vil ha fred
Dette er en av de bøkene man bare må lese i år. En av de historiene som følger en, som en aldri glemmer. Jeg greide ikke legge den fra meg, så det gikk noen timer av natten.
Det er basert på en sann historie, der hovedpersonen selv har fortalt til forfatteren. Boken skulle egentlig være film og har derfor ligget der som filmmanus, 12 år, før Morris skrev en roman istedetfor. Den er solgt til 46 land. Nå håper jeg at den også blir filmet.
Lale og Gita møttes i konsentrasjonsleiren når Lale, som er tatovør, risser nummeret inn i armen til Gita. Blikkene deres møtes, og de utvikler et kjærlighetsforhold.
De overlever, (å vite det, gjør det lettere å lese boken), gifter seg og får barn. Nettopp den sterke viljen til å overleve, er drivkraften til Lale. Han ordner seg kontakter og smugler mat inn i leiren, som han så deler med sine medfanger.
Det er rørende å se bilder av de, bakerst i boken.
Det er vondt å tenke på ondskapen som bor i mennesker når den får utfolde seg. Dr Mengele er også nevnt i boken og han er vel selve symbolet på den komplette ondskap.
Det minner meg på den sterkeste boken jeg noensinne har lest, nemlig Mischling, som også er basert på vitneforklaringer fra de som faktisk har opplevd dette, tvillingsøstrene Eva og Miriam Mozes
Mange har lest Saras nøkkel og da bør de også lese Tatovøren i Auschwitz og Mischling.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra aschehoug og boken har jeg fått som et leseeksemlar.
Kan man finne kjærlighet på et så brutalt og grusomt sted som i Auschwitz? Dette er en utrolig sterk historie, basert på virkelige hendelser. Lale er tatovør i Auschwitz og en dag skal han tatovere armen til Gita. Han er så forsiktig han kan, men den unge kvinnen blir urolig og han ser opp på henne. Etterpå kan han ikke glemme henne, og de to møtes etter hvert i hemmelighet. Det blir dem. Etter krigen slo Lale og Gita seg ned i Australia og fikk familie der. Fortellingen om hvordan de traff hverandre holdt de hemmelig – også for sine barn. Først etter Gitas død fortalte Lale den gripende historien om hvordan livet deres sammen begynte.
Slik er det ofte, hvis jeg ikke skriver det, ja da er det borte.
Slik er det med mange andre ting i livet også.
Hvis vi ikke tar tak i det, ja da blir det ingenting av.
De tankene på morgenkvisten, førte meg derfor til dagens tema.
Av og til må vi ta tak i oss selv for å få de endringer vi ønsker.
Vi kan ikke sitte der og synes synd i oss selv.
Vi må slutte å sammenligne oss med andre.
Vær klar over at uansett hvordan du har det, så har noen det verre enn deg.
Å sitte og synes synd i en selv, det hjelper en ikke.
Hvis vi ser oss omkring vil vi se at ofte er det de som har det verst, som er flinkest til å skape et best mulig liv med det de faktisk kan.
De gir fokuset sitt til det de mestrer, fremfor det de ikke kan.
Jeg hører mange historier fra mennesker som har hatt det vondt.
Det er veldig mange som sliter.
Mange som har vokst opp i et helvete, som sliter med angst, depresjon og sykdommer.
Jeg forstår at livet ikke er enkelt og at frustrasjonen kan være stor.
Men de som har forstått at de må selv ta tak i livet sitt, det er de som klarer seg best.
De fokuserer på det de har, fremfor det de ikke har eller kan.
Hvis man setter seg selv i offerrollen, ja da får man ingenting gjort.
Hjernen suger nemlig til seg alt det negative vi forer den med.
Den fortsetter å trå i de samme sporene om og om igjen.
Da kan vi sitte der og si at vi er så uheldig, hele tiden møter vi det samme.
Det er ikke før over, før noe nytt starter.
Nei, akkurat slik er det, derfor må vi inn på et spor vi ønsker skal komme igjen.
Med små endringer i tankene våre, må vi tråkke nye stier i hjernen.
Vi må arrestere de nedbrytende når de kommer og så må de snus.
Kanskje trenger vi hjelp av de som har verktøyene som kan hjelpe oss.
Det finnes mange som har utdannelse som kan gi en input og måter å jobbe på.
Men det aller viktigste er at man må forstå at det er en jobb man selv må gjøre.
Det er ingen tablett man kan ta, for å snu tankemønstre.
Og at det er lett, nei, det skal ingen påstå.
Men det fine er at de fleste kan klare jobben selv.
Små små endringer, der man istedetfor å fokusere på det man savner, har fokus på det som kan gi en glede.
Det kan være bittesmå gleder.
De kan man legge lag på lag, så de vokser seg større.
De kan deles med mange, for da øker de i styrke og omfavn.
Og de løfter energiene våre, så vi føler oss bedre.
Bittesmå gleder i hverdagen, er store vitamininnsprøytninger til kroppen.
Ved hjelp av de, kan du så lage bredere, finere spor.
I dag
Ofte når et tema dukker opp, er det dukket opp hos flere samtidig. Slik var det i dag. I det jeg visste hva jeg skulle skrive om, ser jeg på facebook og der dukker denne statusen opp, nesten akkurat det jeg ville skrive. Slik tiltrekker vi akkurat det vi har fokus på.
Sitat Merete E. Hallandvik
Tankens kraft er stor sies det…og det er jeg et levende bevis på vil jeg påstå. Uansett hvor man befinner seg i livet eller hvilket ståsted man er på så hjelper det ingen og det hjelper slettes ikke seg selv at man synes synd på, ser seg selv som et svakt menneske eller et offer. Tro meg jeg vet hva jeg snakker om fordi jeg har vært der mange ganger. Det hjalp meg ikke…, det skjøv meg lengre ned i den negative spiralen, en usunn makt som baller på seg større onder som setter seg og har et enormt grep. Det nytter ikke å grave seg ned. Vil påstå at alle ønsker å ha det godt og leve et harmonisk liv, og da er man nødt til å ta grep om og løfte seg selv. Ingen andre kan eller skal gjøre dette for deg. Om det betyr at man må “krype” for å løfte tankene til et høyere nivå på spiralen, så gjør man det, til seg selv for å bli hel og lykkelig i seg selv.
Jeg er ikke svak, du er ikke svak, vi er ikke svake…, det er tankene våre av pålagte inngrodde tillærte tanker og idéer som spiller oss et puss. Ikke den JEG i sjelens sannhet ER.
Ta vare på og elsk deg selv 💜
Tusen takk for at DU ER 💜
Ønsker å avslutte med et vakkert sant sitat, det og goklemZer sendes dere alle med ønske om en harmonisk healende natt 💜
We repeat what we don’t repair.
Christine Langley-Obaugh 💜
Namasté 💜 Merethe Amina
En annen som er flink til positiv tenking er Eva Gaudland, som har bloggen og siden EvasWindow
Denne måneden var en god lesemåned for meg. Lite tv, lite husarbeid, mye lesing. Jeg gjør oppmerksom på at mange av bøkene har jeg fått av forlagene. Jeg har ikke betalt for å skrive om dem, er ikke pålagt å skrive om dem og ingen føring på om jeg skal like dem eller ei. Jeg er bestandig ærlig, skriver det jeg ikke liker også, det ser dere i omtalene.
Første bok ut var så liten og tynn at jeg har ikke blogget om den.
Karl ove Knausgård, Fuglene under himmelen
Jeg har ikke lest Knausgård, før jeg fikk denne boken i hendene. Det er en fin historie, men bare 62 sider. Forklaringen er at teksten danner utgangspunktet for forestillingen Venter som skal ha urpremiere under Festspillene i Bergen 2019.
Historien var fin den, ikke noe i veien med den, men en bok på 62 sider, hmmm, ja det er nok ikke en bok en debutant ville fått gitt ut, det tror jeg ikke. Hadde jeg bestilt boken på nett og ikke fått med meg at den var så tynn, ja da ville jeg nok blitt skuffet og følt meg veldig snytt.
Men at jeg skal lese mer Knausgård, ja det skal jeg nok etterhvert.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra Oktober forlag og boken er et leseeksemplar
Med fotografier av Stephen Gill.
En kvinne har flyttet tilbake til barndomshjemmet for å ta vare på sin pleietrengende mor. Morens stemme er nesten utvisket, beina kan ikke lenger bære henne, men likevel har hun en voldsom kraft. En dag kommer kvinnens datter uventet på besøk, og alt endrer seg.
Fuglene under himmelen er en fortelling om tre generasjoner kvinner. Landskapet de lever i, tingene og dyrene de lever med, blir skildret så levende og rikt at det hverdagslige gjennomlyses av mening.
Teksten danner utgangspunktet for forestillingen Venter, som handler om en moderne Solveig fra Peer Gynt. Urpremieren er under Festspillene i Bergen 2019. Regien er ved katalanske Calixto Bieito.
Cilla & Rolf Börjlind, Sov du vesle spire
Forfatterekteparet Börjlind, er nok noen av mine desidert favoritter, når det gjelder krim. Det er lettlest, ikke mye utenomsnakk og lange monologer og det er spennende. Man blir dessuten så glad i hovedpersonene at man sørger når noen av dem blir borte. Nå truer Mette med å pensjonere seg og det blir jo et savn, men heldigvis har vi Olivia og Tom igjen. Jeg har sett serien på Tv og derfor fått også et bilde av personene i hodet og jeg synes de matcher veldig godt, for skuespillerne spiller veldig bra. Det er de to første bøkene som foreløbig er filmet, men jeg håper det kommer flere i Springfloserien.
Sov du vesle spire var like spennende som de tre første.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra Gyldendal men boken er kjøpt hos Romsdal Libris av meg selv.
Om Sov du vesle spire
Den fjerde boken med Olivia Rönning og Tom Stilton. En natt snubler den hjemløse Muriel over en gråtende jente på gaten. Jenta heter Folami og er flyktning fra Nigeria. Muriel får låne et sommerhus i skogen og tar med seg Folami dit. Men en ettermiddag blir Folami angrepet av en mann og Muriel tør ikke være igjen alene med jenta. De kontakter Tom Stilton for hjelp. Tom arbeider nå for Mette Olsäter, kriminalførstebetjent på Rikskrim. Sammen med Olivia Rønning etterforsker de drapet på en tenåringsgutt som ble funnet nedgravd i Småland, med avskåret hals. Da Olivia får treffe Folami, ser hun at hun har et smykke som ligner på det den døde gutten hadde. Sammen med jenta lykkes Olivia Rønning og Tom Stilton å avsløre en sjokkerende virksomhet. Sov du vesle spire er en spennende krim med et svært samfunnsaktuelt tema.
Silje Engbråten, Bestefars lange armer
Diktbøker er noe jeg ikke kjøper, men leser dikt hvis de dukker opp foran nesen min.
Denne boken fikk jeg av Forlagshuset Vestfold og når jeg åpnet den, dro den meg inn.
At så få ord skal ha så sterk kraft i seg, ja det sterkt.
En sterk historie om overgrep og overlevelse, skrevet i diktform.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra forlagshuset Vestfold
Silje Engbråtens diktsamling “Bestefars lange armer” forteller en rystende historie om overgrep. Men disse diktene handler om noe mer: De handler om å finne styrke til å komme videre. Og om at kjærlighet finnes, tross alt.
Virginia Baily, Den fjerde kysten
Virginia Baily stiftet jeg bekjentskap med før jul, da Tidlig en morgen, var med på ferie. Det var en perfekt feriebok og det er Den fjerde kysten også. Men begge rommer mye mer enn en vanlig lettlest feelgood. Her er det mye historie og slett ikke noen lett romantisk forutsigbar pjattehistorie.
For det første var innholdet spennende. Det handler om da Italia hadde herredømme i Libya, det var det som ble kalt Den fjerde kysten. Vi får høre om hvor barbarisk de slaktet ned uskyldige som prøver å rømme til friheten og hvordan de behandler de innfødte.
Vi følger Liliana som nå bor i England, men reiser tilbake til Italia der hun er født og vi får følge hennes historie. Hun drar, som ung, til Libya for å besøke broren og vikler seg inn i et forhold til en gift flyver, som er en tyrann. Men det handler om så mye mer enn det. Hennes bror “gifter” seg med en beduinkvinne og det er ikke tillatt og forholdet må derfor holdes hemmelig. Vi får følge Lilliane, helt frem til hun igjen må rømme tilbake til Italia for så å treffe sin mann og dra til England. Historien fortsetter så når hun kommer tilbake etter sin manns død og begynner å nøste opp sin egen historie.
Veldig bra skrevet av Baily, synes jeg og jeg anbefaler Den fjerde kysten
bilde og tekst under bildet er hentet fra Bastion forlag og boken er et leseeksemplar
Lilianas elskede mann har vært død et halvt år da hun finner en bunke sedler med en beskjed: Unn deg noe fint, kjæreste. Samme morgen leser hun overskriften på den italienske avisen La Repubblica og på et øyeblikk rives Liliana ut av sitt komfortable liv i England tilbake til årene i Italia.
Umiddelbart vet hun hva hun må gjøre.
Hun må reise tilbake til Roma, og gjenerobre det livet som hun ikke klarte å leve: sitt virkelige liv…
Den fjerde kysten er en gripende roman som på briljant vis kaster lys over en glemt periode i italiensk historie, og viser hvordan kjærlighet og krig setter spor – også flere tiår senere.
Cilla & Rolf Börjlind, Koldbrann
Jeg tror dette må være den krimboken jeg har likt best etter Stieg Larsson. Dette var en fulltreffer for meg.
Denne gangen er Tom ute på farefullt oppdrag i Thailand, møter både slanger og krokodiller og narkobaroner, med mere.
Jeg skal ikke røpe noe her, men denne boken favner mye, som dissosiering.
Veldig, veldig bra skrevet, ikke et ord for lite eller for mye,og med litt humor. Jeg har jo sett filmene av de to første bøkene og setter derfor inn ansiktene derfra og jeg ler godt når jeg ser Minken innta lekteren og bli grønnsakdyrker. Bare genialt påfunn.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra Gyldendal og boken er et leseeksemplar
På Mekongfloden i Thailand padler Tom Stilton i en primitiv kano. I lommen har han et foto av en ukjent mann og navnet på en forsvunnet flodbåt. Han er på vei inn i det gylne triangel, på jakt etter en mørk hemmelighet. En reise som får ham til å ransake seg selv, og han hjemsøkes av mareritt om en forbrytelse han selv har begått.
Samtidig i Stockholm får Olivia Rönning et spesialoppdrag. En familie er drept i en bilbombe, noe som har rystet hele Sverige. En antatt gjerningsmann blir tatt. Men så blir Olivia kontaktet av Mette Olsäter, sin tidligere sjef som nå er gått av med pensjon. Mette tror det er begått et justismord og vil at Olivia skal se på saken på nytt. Etterforskningen leder henne til en verden med skjulte forbindelser, mørke hemmeligheter og menn som er villige til å gjøre hva som helst for å bevare sin makt.
Koldbrann er den femte boken om Tom Stilton og Olivia Rönning.
Asle Skredderberget, Hevnen tilhører meg
Dette er tredje boken hans. Det er et spennende plott, annerledes og boken var spennende nok den så jeg kan gjerne gi den en terningkast 4. Jeg gir nå vanligvis ikke terningkast men i dette tilfelle kan det være greit for den var jo spennende.
Men likevel krøp den ikke inn i meg liksom, jeg får ikke noe forhold til hovedpersonen da jeg synes han er brutal. Jeg forstår ikke hvorfor vi skal ha med en grov voldsepisode som ikke har noe med handlingen å gjøre, dette å nyte å slå noen halvt i hjel liksom.
Jeg forstår heller ikke poenget med at slutten skal komme først i boken. Det ødelegger for spenningen at nåtid kommer flere ganger i løpet av boken. Mye bedre å bygge det opp til slutt.
Bilde og tekst under bildet er fra Gyldendal og boken er et leseeksemplar
Harald Halvorsen, en av Norges rikeste menn, blir funnet drept i et nedlagt sykehjem i Oslo. Samme dag legges en video ut på nettet, som viser en iscenesatt rettssak der Halvorsen er den tiltalte. Bak filmen, som ender med tortur og henrettelse, står en gruppe inspirert av den norrøne hevnerguden Våle. De har til hensikt å straffe utpekte medlemmer av eliten både i Norge og ellers i Europa. Det er alle personer som bærer på mørke hemmeligheter, og som har bygget opp svarte formuer. Det viser seg raskt at Våle-gruppen har stor gjennomføringsevne og betydelige ressurser.
Økokrimetterforskeren Milo Cavalli blir satt på saken sammen med Oslo-politiet. Men siden han er arving av en stor familieformue, blir han etter hvert selv et mål for de norrøne hevnerne. Han må finne bakmennene før de finner ham.
Anne Østby, Biter av lykke
Som bokelsker føler jeg nesten jeg har forsømt meg fordi jeg ikke har oppdaget Anne Østby før nå. Nå har jeg frydefullt lest Biter av lykke som er den første boken om venninnene, som sammen begynner å lage sjokolade på Fiji. De er barndomsvenninner, men de er ikke bare gode venner, det ligger mye fortid og ulmer og mange hemmeligheter som jobber seg opp mot overflaten. De er ikke unge disse kvinnene, godt voksen som min mor likte å si. De er i sekstiårene når de slår seg ned i varmere strøk i et bokollektiv.
Boken er veldig bra skrevet og vi får høre mye både om kvinnenes historie og følelser men også om Fiji og hvordan man lever der. Anbefales varmt.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra Gyldendal og boken er et leseeksemplar
Kjære gode venn – kan jeg fortsatt kalle deg det? Stemplene på brevet fikk deg til å lure, men du har allerede skjønt hvem det er fra, ikke sant? Frimerker med kannibalklubber og papegøyefisk kan bare komme fra Kat. En stemme fra en fortid for lenge siden, et fellesskap vi hadde en gang. Tror du det er mulig å finne det igjen?
Idet brevene fra Fiji kommer, åpner de en dør til en annen verden for Sina, Lisbeth, Maya og Ingrid – venninnene som ble igjen i hjembyen den gangen den livlige og ukonvensjonelle Kat dro ut i den store verden. Nå nærmer de seg pensjonsalderen. Kat er blitt enke og eneeier av en kakaoplantasje på Fiji, og inviterer venninnene fra den gang til et nytt liv der. Hvem kan vel si nei til det?
Anders de la Motte, Høstdåd
De la Motte har gitt ut 5 bøker. De to første Ultimatum og Memorandum, står i hylla og venter. Handlingen der er lagt til Stockholm. Nå er det bøker fra den Skånske landsbygda, En for hver årstid. Jeg leste Sensommer og likte den svært godt.
Jeg likte også denne svært godt, men en liten innvending har jeg. Det kunne vært kortet inn en god del sider i starten. Det ble veldig omstendelig fra telturen de fem ungdommene dro på. Derfor ble det for meg en treg start, men når det først kom i gang, ja da tok spenningen til og den økte på etterhvert.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra Aschehoug og boken er et leseeksempar
En sensommerkveld i 1990 telter fem barndomsvenner ved sin hemmelige badeplass, et nedlagt steinbrudd i Skåne. Videregående skole ligger bak dem og voksenlivet venter. Stemningen er høy, men også vemodig, for vennene innser at kvelden både innebærer et farvel til ungdomstiden og til hverandre. Når morgenen gryr og det første høstregnet har falt, flyter det en kropp i det mørke stenbruddsvannet. En tragisk ulykke, slår politiet fast. Ikke alle er overbevist om det.
Inger Postvoll, Rullatorgeriljan
Det kan se ut som om at det er flere norske forfattere som nå kaster seg ut i lett humorsjangeren. Det har også Postvoll gjort i sin debutroman.
Vi får følge Jarl, som tilsynelatende har mye cash tilgjengelig og inviterer med seg gamle venner på ferie. Jeg kan egentlig se for meg denne romanen som film, ala den svenske hundreåringen som hoppet ut gjennom vindu. Det er litt samme sjanger.
Lett underholdning, kun til forlystelse og avslapping.
Første del ble litt anmasende for meg. Jeg hadde ønsket hun hadde tatt seg litt mer tid på beskrivelser, så vi fikk mer bilde av hver situasjon og heller kuttet ned på antall situasjoner, kanskje sendt de ut på den store reisen med en gang, uten at jeg skal røpe for mye.
Men jeg er sikker på at mange vil humre seg gjennom denne boken om Rullatorgeriljen. Særlig siste del når spenningen stiger, var gøy og hadde kanskje ønsket meg mer av den biten. Terningkast fire.
May Britt kvier seg. Er hun virkelig så naiv, en gammel dame? Men følelsen gir seg ikke: Kanskje er det skjebnen som skal føre henne og Gunnar sammen likevel, på tampen av livet? Det er jo uansett bare for noen uker …
Gjengen fra folkehøgskolen er blitt grå i håret og knirkete i leddene, men da brevet fra Jarl dumper ned i postkassene vekkes både gamle minner og fersk eventyrlyst. I tilpasset turbuss bærer det til Vestfold for en flyktig sommerferie, med folk de møtte da Beatles kom på banen, og sist så da internett var et nyord. Jarl er spent. Kan gamle vennskap gjenopplives? Er magien fortsatt der? Ingen av de andre aner hvor mye som står på spill. Rullatorgeriljaen er en varm spenningsbok med masse humor om betydningen av fellesskap, tilhørighet og kjærlighet, uansett alder.
Erling Greftegreff, Trekkfuglene
Jeg har hørt gode anbefalinger om Erling Greftegreffs spenningsbøker og kan nå slutte meg til dem som har ropt hurra. Trekkfuglene var en krim jeg likte svært, svært godt.
Språket er bra, lettlest, litt humor, fine personer man blir glad i og spenning fra første til siste side og man ble aldri helt sikker på at man hadde svaret før boken var ferdiglest.
Her er det ikke makabre utbroderinger for de som ikke liker det.
Jeg liker også at det ikke er utenomsnakk mer enn det må være for at vi skal bli kjent med hovedpersonene.
Anbefaler Trekkfuglene på det varmeste til de som enda ikke har fått lest den.
Nå gleder jeg meg til å ta fatt på den neste, som heter Liten jente forsvunnet
Bilde og tekst under bildet er hentet fra Liv forlag og boken er et leseeksemplar.
Når to eldre menn blir funnet brutalt drept i Hønefoss, blir politiførstebetjent Wilhelm Gran satt på saken. Gran, som ikke har opplevd den store motivasjonen i jobben etter at han ble sparket som hundefører, får hjelp fra uventet hold, og etter kort tid ledes sporene over enorme avstander, både i tid og geografi.
Gamle hendelser dukker opp fra fortiden, men det mest skremmende av alt, er at det meste peker mot en brutal og hensynsløs drapsmann med unike egenskaper, helt ulikt alt annet de tidligere har stått overfor. At han er villig til å gå svært langt for ikke å bli tatt, gjør ikke presset mindre.
Wilhelm Gran kjenner omsider jaktinstinktet bruse igjen, og henter fram sin gamle, avskiltede tjenestehund, den enorme schæferen Satan. Jakten er i gang.
Anne Østby, Havsang
Jeg likte veldig godt første boken Biter av lykke.
Men bok nummer to der vi følger personene videre, er bare helt vidunderlig skrevet.
Den favner historier fra to kulturer,miljø, minner, barndom, fødsler, bryllup og død, hverdag og fest og et vidunderlig språk som binder det hele sammen i vakre bilder. Dette tror jeg må seile opp som en av de aller beste bøkene jeg har lest i år.
Og tenk om bøkene kunne blitt filmet, det ville bare vært helt fantastisk.
Tusen takk for en fantastisk leseopplevelser og på toppen av det hele et omslag uten dame med ryggen til.
Jeg anbefaler Østbys bøker på det aller varmeste, tro bare ikke at dette er lettvint feelgood, nei dette er skikkelig kvalitetslitteratur. Så er du glad i å lese og ikke har funnet bøkene til Anne Østby fra Fiji, ja da misunner jeg deg nesten.
Kan leses frittstående men jeg anbefaler å lese dem etterhverandre da vi får følge de samme personene og de blir man jo så innmari glad i.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra Gyldendal og boken er et leseeksemplar
Maraia er snart atten år. Navnet hennes betyr «Havets stjerne». I Maraias eget hav er stjernen blå, med fem armer: for dypet, stillheten, sangen, frykten og motet. En frittstående oppfølger til den internasjonale suksessromanen Biter av lykke.
I godt voksen alder forlot Ingrid, Sina, Lisbeth og Maya Norge til fordel for venninnen Kats kakaoplantasje på Fiji. Med varm sand mellom tærne og blomster bak øret kjempet, elsket og slet de seg fram til biter av lykke.
Det er Maraia som skal arve plantasjen og sjokoladefabrikken. Alt er for henne. Men Maraia må følge sin egen vind. Hun hører havsangen – den som både kan lokke mildt i måneskinnet og brøle i grusom og grådig storm. På Fiji er havet både venn og fiende.
Da en uventet invitasjon bringer de norske kvinnene og deres fijianske venner til Norge, er det duket for både friske kulturkollisjoner og følelsesladede møter med fortiden. Og for Maraias del gir turen ny innsikt om hva som skal komme til å forme fremtiden hennes.
En bok om å ta grep om eget liv, om ansvaret for dem som kommer etter, og om at man ikke kan være noe for andre før man er noe for seg selv.
Agnes Lovise Matre, Iskald
Dette er den andre boken jeg leser av Matre. Jeg likte godt den første Skinnet bedrar og var spent på om Iskald var like bra.
Det synes jeg definitivt at den er. Boken er bare 300 sider og jeg liker at hun heller holder den skjerpet, enn å ha med lange utbroderinger som mange bruker, som ikke har med saken å gjøre.
Det er spennende fra første til siste side og jeg synes plottet var utrolig bra.
Ja Agnes Matre har flyttet inn i min “må lese alle” liste. Jeg gleder meg til neste og er enig med ektemannen, Geir Tangen, hvis bøker jeg faktisk ikke har lest enda, at skrive det kan hun.
Jeg funderer også på hvordan samtalene handler om i mørke høstkvelder i slike hus der det begge skriver krimbøker. Det begynner jo å bli noen av disse krimekteparene.
Lars Kepler er et pseudonym som benyttes av det svenske forfatterekteparet Alexander Ahndoril og Alexandra Coelho Ahndoril. Vi har også ekteparet Cilla og Rolf Börjlind, som nok er mine desiderte favoritter med Springfloserien.
Geir Tangen skrev denne kommentaren under omtalen av Iskald: Vi har flere krimektepar der ute ser du. Chris Tvedt og Elisabeth Gulbrandsen har skrevet tre krimbøker sammen, og Kurt Aust og Kim Wessel skrev sin første ifjor. Men Agnes og jeg er de eneste (!) i verden som vi vet om, der begge skriver hver sine krimbøker, og begge er utgitt på store anerkjente forlag. Det er litt gøy
Klokken 05.00 ljomer lyden fra fløyta på M/F «Utne» mellom fjellene i Hardanger. Norseman Xtreme er i gang, verdens tøffeste og desidert kaldeste triatlonkonkurranse. Den lokale lensmannen Bengt Alvsaker er en av 250 nervøse utøverne som hopper i den mørke, iskalde fjorden. Men da han og de andre svømmerne har kavet seg i land i Eidfjord for å hive seg på syklene, ligger en skikkelse med startnummer 22 livløs igjen i vannet.
Da opptellingen gjøres ved konkurransens slutt, viser det seg at en deltaker med samme startnummer likevel er kommet velberget i mål på Gaustatoppen. Hvem er da den druknede, og hvordan havnet han blant Xtreme-deltakerne? Det blir snart åpenbart at det ikke var en ulykke.
Katie Fforde, En sommer ved havet
Dette er lett sommerunderholdning, veldig feelgood. Det er lett, forutsigbart, romantisk,og en bok til bare kos og avslapping. Det er nok en bok veldig mange vil like, de som er glad i denne type bøker.
Ikke en bok man kaster seg over hvis man ikke liker feelgood. For meg ble den litt i letteste laget, da jeg liker litt mer alvor, men jeg er sikker på at mange vil kose seg med denne. Jeg likte best første halvdel av boken, da koste jeg meg veldig, men så ble det litt flatet ut på slutten, da jeg ikke er så innmari romantisk av meg. For romantiske sjeler, tipp topp.
Men det var et par ting jeg googlet, som jeg ville se nærmere på og det var fair isle strikk. Det har jeg ikke hørt om før, så det var spennende å lese om.
Bilde og tekst under bildet er hentet fra bastion forlag og boken er et leseeksemplar.
Emily er fornøyd med livet. Hun har en jobb som jordmor, som hun elsker. Hun nyter single-tilværelsen, men hun føler likevel også at det er på tide med en forandring, og kanskje et drag av sjøluft? Så da hennes beste venninne Rebecca spør om hun vil tilbringe sommeren som kokk på en båt ved kysten av Skottland, griper Emily sjansen.
Men hun får knapt nok satt sjøbein før livet ombord blir mer komplisert enn hun hadde kunnet ane …
Erling Greftegreff, Liten jente forsvunnet
Greftegreff skriver bra krimbøker, det er ingen tvil om det. Spennende fra første til siste side, umulig å forstå sammenhengen, for du verden det var komplisert. Her er det mange biter som pusles sammen.
Jeg liker at han ikke har så mye utenomsnakk, men holder seg til saken.
Og Liten jente forsvunnet, så nå venter jeg på en ny, for dette er en forfatter jeg absolutt skal følge. Veldig, veldig bra og ingen makabre detaljer for de som ikke liker det. Tror dette er krim de aller aller fleste vil like.
Jeg har fått boken av Liv forlag, men har ikke noe avtale om at jeg må skrive om den, eller like den.
Da en liten jente, Susanne, plutselig forsvinner fra utelek i barnehagen, blir det slått full alarm. De eneste vitnene til forsvinningen er to jevnaldrende barn, som beskriver en ukjent mann, som kontaktet dem og ga dem godteri. Oppslukt av godteriet, la de ikke merke til at lille Susanne plutselig ikke var der lenger. En storstilt leteaksjon blåses i gang, men ender resultatløst. Saken overlates til etterforskerne ved etterforskningsavdelingen på Hønefoss politistasjon, med Wilhelm Gran som hovedetterforsker.
Det er med tungt hjerte Wilhelm innlater seg på saken, han innser hva som vil følge, av press fra alle kanter, samt et tyngende ansvar om å finne jenta. Kort tid etter, dukker en ung, anonym kvinne opp, død, drept, på en belastet adresse i byen. Under etterforskningen av drapet, dukker det plutselig opp forbindelser til Susannes forsvinning, som overrasker alle. Finnes det et nettverk der ute, som systematisk bortfører små barn?